ШУМОВИТІ — ЕТИМОЛОГІЯ
шум «галас; вир»
псл. šumъ;
імовірно, походить від звуконаслідувального праслов’янського кореня *šu-;
припущувана спорідненість із цсл. сысати «сичати, свистіти» (Pedersen IF 5, 76) або з лит. šaυ̃kti «кричати, голосно кликати», гр. ϰωϰύω «кричу, зойкаю» (Ma-chek LF 53, 345) менш імовірна;
р. бр. болг. м. шум, др. шумъ «гуркіт, шум; гомін; тріск; буря; хвилювання; сила», п. szum, ч. слц. вл. нл. šum, схв. шу̑м, слн. šúm, цсл. шѹмъ;
Фонетичні та словотвірні варіанти
по́шум
«слабкий шум»
шуми́ти
шуми́ха
«сенсація»
шумі́вка
«горілка»
шу́мка
«назва пісні й танцю»
шумки́й
шумли́вий
шумля́ва
«шум; веселий шумний бенкет»
шу́мний
шумни́стий
«шумний, шумливий»
шумови́к
шумови́ння
«шум; клекіт; шелест, шарудіння»
шумови́тий
«шумливий»
шумоті́ти
«дзюрчати»
шумува́ти
«шуміти»
Етимологічні відповідники
Слово | Мова |
шум | білоруська |
шум | болгарська |
šum | верхньолужицька |
ϰωϰύω «кричу, зойкаю» | грецька |
шумъ «гуркіт, шум; гомін; тріск; буря; хвилювання; сила» | давньоруська |
šaυ̃kti «кричати, голосно кликати» | литовська |
шум | македонська |
šum | нижньолужицька |
szum | польська |
šumъ | праслов’янська |
*šu- | праслов’янська |
шум | російська |
шу̑м | сербохорватська |
šum | словацька |
šúm | словенська |
сысати «сичати, свистіти» | церковнослов’янська |
шѹмъ | церковнослов’янська |
šum | чеська |
Етимологічний словник української мови Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні НАН України