ЧВАНЬ — ЕТИМОЛОГІЯ
чва́нитися «пишатися, бундючитися»
загальноприйнятої етимології не має;
найвірогідніше виведення псл. [čьvaniti sę] від пасивного дієприкметника мин. ч. čьvanъ, пов’язаного із незбереженим дієсловом *čьvati «розбухати, надиматися» (іє. *k῀uu̯ei̯ō «розбухаю, надимаюся»), спорідненого з гр. ϰυέω «вагітнію», дінд. śváyati «стає великим, сильним», śūna- «надутий, розрослий» (Потебня РФВ III 1880, 169–171; ЭССЯ 4, 178–179);
менш вірогідне пов’язання (Sławski I 110) зі szczwany «цькований» (з семантичним розвитком: «цькований» → «досвідчений, спритний» → «зарозумілий, хвалькуватий») і з чьванъ, джбан із первісним значенням «надутий» (Brückner 68);
малоймовірне зближення (Bern. I 175) з čuti, укр. чу́ти або припущення (Фасмер IV 321) про звуконаслідувальне походження слова;
р. чва́ниться «чванитися»;
Фонетичні та словотвірні варіанти
ви́чванка
«вихваляння»
чванли́вець
«чванько»
чванли́вий
чванний
«пихатий, хвалькуватий»
чва́нство
чвань
чваньба́
чванька
«чванько»
чва́нько́
чванькови́тий
чванькува́тий
Етимологічні відповідники
Слово | Мова |
ϰυέω «вагітнію» | грецька |
śváyati «стає великим, сильним» | давньоіндійська |
čьvaniti sę | праслов’янська |
чва́ниться «чванитися» | російська |
чу́ти | українська |
або припущення | українська |
čьvanъ | чеська |
čьvanъ | ? |
*čьvati «розбухати, надиматися» (іє. *k῀uu̯ei̯ō «розбухаю, надимаюся») | ? |
śūna- «надутий, розрослий» | ? |
чьванъ | ? |
джбан «надутий» | ? |
Етимологічний словник української мови Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні НАН України