РИМАРНИЙ — ЕТИМОЛОГІЯ
ли́мар «майстер, який виготовляє ремінну збрую»
запозичено з німецької мови, можливо, через посередництво польської;
нвн. Riemer «лимар» пов’язане з Ríemen «ремінь», до якого зводиться й укр. ре́мінь;
початкове л замість р виникло в результаті дисиміляції;
р. [лима́рь, рима́рь], бр. [лі́мар], ры́мар, п. rymarz;
Фонетичні та словотвірні варіанти
лимаре́нко
«син лимаря»
лимари́ха
«дружина лимаря»
лимарі́вна
«дочка лимаря»
ли́марка
«тс.»
лима́рний
лима́рня
ли́ма́рство
лима́рський
ли́ма́рщина
«шкіра-сириця»
(заст.)
лимарюва́ти
ри́мар
«лимар»
римаре́нко
римари́ха
римарі́вна
ри́марка
«римариха»
рима́рний
рима́рня
рима́рство
рима́рський
римарюва́ти
рымаръ
(1552, 1584)
Етимологічні відповідники
Слово | Мова |
лі́мар | білоруська |
ры́мар | білоруська |
Riemer «лимар» | нововерхньонімецька |
Ríemen «ремінь» | нововерхньонімецька |
rymarz | польська |
лима́рь | російська |
рима́рь | російська |
ре́мінь | українська |
Етимологічний словник української мови Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні НАН України