ДЕКОЛЬТЕ — ЕТИМОЛОГІЯ
декольте́
запозичення з французької мови;
фр. décolleté «декольте» пов’язане з décolleter «декольтувати; (ст.) знімати з шиї хусточку», утвореним за допомогою заперечного префікса dé- від collet «комірець» – демінутивної форми від col «комір», пов’язаного з cou «шия», що продовжує лат. collum «тс.», споріднене з гот. hals, дангл. heals, нвн. Hals «тс.»;
іє. *quel«крутити, вертіти» (до семантики пор. р. верте́ть – во́рот, воротни́к);
р. декольте́, бр. дэкальтэ́, п. dekolt, ч. слц. слн. dekolté, болг. м. деколте́, схв. декòлтē;
Фонетичні та словотвірні варіанти
декольто́ваний
декольтува́ти
Етимологічні відповідники
Слово | Мова |
дэкальтэ́ | білоруська |
деколте́ | болгарська |
hals | готська |
heals | давньоанглійська |
*q «крутити, вертіти» (до семантики пор. р. верте́ть -- во́рот, воротни́к) | індоєвропейська |
collum «тс.» | латинська |
деколте́ | македонська |
Hals «тс.» | нововерхньонімецька |
dekolt | польська |
декольте́ | російська |
декòлтē | сербохорватська |
dekolté | словацька |
dekolté | словенська |
décolleté «декольте» | французька |
dekolté | чеська |
décolleter «декольтувати; (ст.) знімати з шиї хусточку» | ? |
collet «комірець» | ? |
col «комір» | ? |
cou «шия» | ? |
Етимологічний словник української мови Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні НАН України